Vi har fundet en enestående planet.
En verden med ekstremt vejr... Fremmedartede landskaber...
Og bizarre naturfænomener.
Det er universets mest komplekse system.
Planeten kaldes...
...Jorden. Og vi er først lige begyndt at afsløre dens hemmeligheder.
Dybt nede i Jordens supervarme indre
danner hvirvlende smeltet metal et usynligt skjold, der beskytter Jorden.
Det er Jordens magnetfelt.
Og vores planets skjold... er under angreb.
Jordens magnetfelt har mistet 10% af sin styrke.
Hvis et voldsomt soludbrud rammer Jorden...
...kan det kaste os hundrede år tilbage i tiden.
Der kan opstå en dominoeffekt, som tvinger hele samfundet i knæ.
Her er en skræmmende hemmelighed: Dødelige soludbrud sker stadig oftere.
I Secrets of the Earth.
Forestil dig, at det er nat... i morgen.
Nordlys ses på den nordlige halvkugle.
Det blænder millioner i New York, Chicago og Seattle.
Nordlys er det eneste synlige tegn på Jordens beskyttende skjold.
Det magnetiske skjold er skabt af flydende metal i Jordens indre.
Men magnetfeltet gemmer på en urovækkende hemmelighed.
Jordens magnetfelt bliver gradvist svagere.
Hvis vi bliver ramt af et soludbrud, kan magnetskjoldet ikke beskytte os.
Nordlys dannes ikke på Jorden.
Det skabes af soludbrud.
En enorm mængde plasma, der udskydes fra Solens overflade
og transporterer magnetisk ladning.
Når nordlyset viser sig, synes mange af Jordens indbyggere, at det er smukt.
Men himmelfænomenet gemmer på en uhyggelig hemmelighed.
90 sekunder efter nordlyset har vist sig
kunne samtlige byer i USA risikere at blive mørklagt.
Hvis et stort soludbrud rammer Jorden
vil det kunne ødelægge alle vores satellitter og kraftværker.
Og kaste os hundrede år tilbage i tiden.
Soludbruddets magnetiske ladning kunne ødelægge Nordamerikas elnet.
Transformere kunne risikere at eksplodere i alle de store byer.
Strømmen ville gå og kommunikationen blive stærkt begrænset.
Civilisationen er på sammenbruddets rand.
Hundreder af transformere kunne blive smadret for altid.
Forestil dig store dele af Nordamerika uden elektricitet.
Man skønner, at 130 millioner mennesker ville blive direkte påvirket.
Prisen bliver to trillioner dollars, 20 gange dyrere end Katrina.
Altså 20 gange værre end Katrina. Og det ville blive en global katastrofe.
Her kan man se den dræbende kraft i et soludbrud.
Det er rent faktisk sket før - med katastrofale følger.
Den 9. marts 1989 blev Nordamerika ramt af en korona-masseudkastning.
Den ødelagde midlertidigt elnettet i den canadiske provins Québec.
Og årsagen var en magnetisk eksplosion fra Solen.
Jorden og dens civilisation beskyttes kun af Jordens magnetfelt
og den kraft, der findes i magnetismen.
Magnetismen er en interessant kraft
som opstår, når atomer i visse metaller ligger parallelt med hinanden.
Her er to hesteskomagneter. De har hver sin nordpol og hver sin sydpol.
Nordpolerne frastøder hinanden, og det samme gør sydpolerne.
De magnetiske kræfter fungerer på samme måde i en meget større målestok.
Man kan se Jorden som en stor magnet med en nordpol og en sydpol.
De magnetiske felter går mellem polerne.
Når soludbruddets ladede partikler rammer Jordens magnetfelt
ledes de udenom Jorden uden at skade den. For det meste.
Mennesker observerer Jordens magnetiske skjold og truslen fra soludbruddene
højt oppe i Rocky Mountains, fra Space Weather Prediction Center.
Ligesom National Hurricane Center, der observerer orkaner
har vi Space Weather Prediction Center til orkaner i rummet.
Solen er kompliceret. Den er en kugle af brændende gasser eller plasma.
Den er som en enormt varm ovn. Og plasmaet skaber magnetfelter.
Sommetider når magnetfelterne overfladen og bryder igennem.
Det ser vi som solpletter.
Godmorgen, jeg må hellere begynde. Velkommen til gennemgangen.
Her i prognosecenteret på NOAA's Space Weather Prediction Center
holder forskerne øje med Solen døgnet rundt
fra en masse forskellige satellitter.
Hver morgen gennemgår man Solens aktivitet.
Vi forudser, at der er en sandsynlighed på 40% i dag og de næste tre dage frem.
Man er i radiokontakt med resten af verden hver eftermiddag.
Der er ikke observeret solstorme indenfor det sidste døgn.
Vi forudser ingen solstorme i det kommende døgn.
Årsagen til at vi udfører dette arbejde, er både videnskabelig og praktisk.
Et soludbrud eller korona-masseudkastning
kan være så stort, at det overmander Jordens magnetskjold.
En korona-masseudkastning kan skade livet på Jorden.
Magnetfeltet fra soludbruddet kan påvirke store elledninger
og derved ødelægge store transformere og forårsage omfattende strømafbrydelse.
Jorden befinder sig midt på en skydebane.
Solen skyder gigantiske solstorme ud fra solpletterne.
Korona-masseudkastningernes dødelige effekt kan kun forhindres af
Jordens magnetiske skjold.
Den slags udbrud er relativt sjældne.
Solen har en solpletcyklus på 11 år.
Når cyklussen når sit højdepunkt, er truslen fra soludbrud meget større.
Når et soludbrud begynder at vokse, holder teamet i Boulder øje med det.
- Den er temmelig stor. - Ja, Den ser noget knudret ud.
Nogle forskere mener, at risikoen for at et soludbrud rammer Jorden
i løbet af det næste årti er en til otte.
Og hemmeligheden, som få forskere taler om
er, at Jordens magnetiske skjold bliver stadig svagere.
Og soludbruddene bliver stadig voldsommere.
Solen kan udspy tusinder af tons brandvarm magnetiseret plasma
i soludbrud og korona-masseudkastninger.
Det eneste, som beskytter Jorden, er dens magnetiske skjold.
Men der er en skjult fare, som kun få forskere vil erkende.
Jordens magnetskjold ændrer sig og bliver svagere.
Jorden er ingen permanent magnet. Den er en dynamo, som skaber sit magnetfelt.
Cirkulerende jern i Jordens indre laver en strøm, som danner et magnetfelt.
På samme måde drejer jeg på lygten
og producerer strøm, som oplader batteriet og får lygten til at lyse.
Den er også en dynamo, næsten ligesom Jorden.
Forskere har forsøgt at undersøge metalhavet i Jorden og magnetfeltet.
Men det er svært, da metallet ligger næsten 3.300 kilometer nede i jorden.
Og det er mere end 4.000 grader varmere end jordoverfladen.
Men forskere fra University of Maryland er kommet nærmere sandheden.
Her, i et vinduesløst laboratorium, har Daniel Lathrop lavet en model af Jorden.
Vi har udført mange eksperimenter og prøvet at modellere Jordens indre kerne
for bedre at kunne forstå, hvordan Jorden danner magnetfeltet.
Det seneste eksperiment er en tre meter bred roterende model af Jordens indre.
Denne stålkugle er fyldt med 11 tons flydende natrium
som omslutter en fast kerne.
Præcis som det flydende jern og den faste kerne i Jordens indre.
På ydersiden sidder der 30 små elektroniske anordninger
som måler magnetfeltets styrke fra natriummet.
Det tog ti år at designe og bygge modellen.
Vi er på første år af natriumeksperimenterne. Vi starter her!
Så kører vi. Nu starter den.
Når 3-meterkuglen roterer hurtigt, danner natriummet et magnetfelt
om næsten svarer til Jordens.
Hvert tredje sekund svarer til 15.000 år i Jordens udvikling.
Så på en enkelt dag får vi stor viden om Jordens mulige udvikling fremover.
Et overraskende resultat er, at klodens magnetfelt slet ikke er stabilt.
Magnetfeltet vakler, bliver svagere og skifter helt rundt.
Geologisk forskning viser, at det samme er sket med Jorden.
Sten i Jordens kappe viser, at polerne byttede plads for 800.000 år siden.
Og også 100.000 år inden da.
Sidste skift skete altså for knap en million år siden.
Men ændringer i magnetfeltet viser, at et nyt kan være på vej.
Forskningen tyder på, at magnetfeltet skifter pol hver halve million år.
Problemet er, at polskiftet skulle være sket for længe siden.
Når polskiftet sker, bliver magnetskjoldet sandsynligvis mindre.
Det betyder, at det område, der beskytter Jorden, skrumper.
I løbet af de sidste 150 år er magnetfeltets styrke mindsket med 10%.
Og det er blevet stadig mere svækket, for hver gang vi laver nye målinger.
Magnetfeltet beskytter Jorden. Men når magnetfeltet bliver svagere
og den magnetiske nordpol flytter sig, så får vi mere stråling fra Solen.
Hvis et stort soludbrud rammer os, har vi intet skjold længere.
Jordens magnetskjold bliver tilsyneladende svagere.
Og Solens 11-års magnetcyklus sætter hastigheden op.
For 150 år siden blev Jorden ramt af et gigantisk soludbrud.
Skete det i dag, ville det gøre stor skade
ved at ødelægge elnettet på et helt kontinent.
Et magnetskjold er det eneste, som beskytter Jorden...
...mod storme af ioniseret plasma fra Solen.
Men nogle gange virker det beskyttende skjold ikke.
1859. Den britiske astronom Carrington opdager et stort soludbrud.
To dage senere sender det en elektromagnetisk bølge over hele Jorden.
Nordlyset under soludbruddet i 1859 kunne ses næsten ned til ækvator.
Fra steder som Samoa og Panama.
Campister i Rocky Mountains vågnede og troede, at solen var stået op.
Det var et imponerende nordlys, som man kunne se fra hele kloden.
Soludbruddet fik telegraftrådene i Amerika til at kortslutte og gå i brand.
Men i 1859 var elektricitet en sjældenhed.
Det store soludbrud forårsagede ikke de store skader.
I vore dage ville et lignende soludbrud ikke bare skabe nordlys.
Det ville også skabe en katastrofe.
Hvis et lignende udbrud ramte USA i dag
ville skaderne blive enorme.
Forestil dig, at det er i morgen. Mens du sover, og solen er gået ned
er der folk, der observerer Solen i Space Weather Prediction Center.
De ser en korona-masseudkastning fra Solen.
Den er 160.000 kilometer bred.
Og har samme ødelæggelseskraft som 10.000 atombomber.
Og den er på vej mod Jorden.
Den nærmer sig med mellem 1,5 og 8 millioner km/t og rammer om få dage.
Satellitterne får det første slag.
GPS-systemet og telekommunikationen kan blive afbrudt.
Der sker mærkelige ting på Jorden, for vi er afhængige af satellitterne.
Få minutter efter rammer solstormen Jordens magnetskjold og overmander det.
Det første tegn er lysfænomener på himlen.
Mens himlen lyser op, sænker mørket sig over et helt kontinent.
Hvis en korona-masseudkastning skulle ramme os
ville et kraftværk brænde op på få sekunder.
Elledninger ville overbelaste transformere på den nordlige halvkugle.
Strømmen ville gå overalt.
Telekommunikation og internet ville bryde sammen.
TV, radio, GPS og vejrsatellitter ville blive smadret.
Kraftværker ville kortslutte.
Det ville være umuligt at få reserve-strøm.
Generatorer kører kun, til de løber tør for benzin.
Men uden strøm kan benzinstationer ikke pumpe.
I løbet af et par dage ville folk begynde at slås om mad.
Køleskabe ville holde op med at virke.
Man ville ikke kunne handle varer. Pengetransaktioner ville standse.
El, vand, transport, banker, medicin. Alt ville bryde sammen.
Ingen elektricitet, ingen telefoner, ingen fødevareleverancer.
Ingen fungerende hospitaler eller rindende vand
i tre måneder, seks måneder, et år... Eller endnu længere tid.
I værste fald ville det tage flere år for samfundet at komme på fode igen.
Hvis en orkan rammer et område
kan omverdenen komme folk til hjælp, de er jo ikke ramt.
Men her taler vi om, at hele Jorden bliver ramt af en gigantisk solstorm.
Hidtil har Jordens magnetskjold reddet menneskeheden.
Men når magnetskjoldet bliver svagere, øges truslen om en magnetisk dommedag.
Men der er mennesker, som ikke bare kigger på det næste udbrud fra Solen.
De vil gøre noget ved det.
Magnetskjoldet kan være det eneste, der beskytter Jorden mod et soludbrud.
Eller en korona-masseudkastning.
Og det er måske ikke nok.
Hvis vi bliver ramt af et rigtig stort udbrud
er vores reaktionstid for langsom.
Hundreder af transformere kan blive ødelagt
med katastrofale følger for livet på Jorden.
Jordboerne er ikke helt hjælpeløse.
Ligesom forskningen afdækker soludbruddenes virkelige kraft
viser den også, hvad man kan gøre for at beskytte Jorden.
Sidste år henvendte vi os til Kongressen og bad dem om lidt småpenge
et par hundrede millioner dollars til at forstærke kraftværkerne
og bygge backup-systemer, oprette et varslingssystem
og tage beskyttende foranstaltninger for vores astronauter og satellitter.
Indtil videre har staten ikke bidraget med de helt store beløb.
Men vigtigst af alt - forskerne intensiverer deres arbejde
med at forstå og observere stjernen midt i vores solsystem.
Vi håber, at data fra forsøg med apparater som dette
kan give os en videnskab, der er bedre til at forudsige magnetfelternes virken
På den måde kan vi lave årlige prognoser.
Så letter Atlas 5 fra Solar Dynamics Observatory.
I 2010 opsendte NASA Solar Dynamics Observatory-satellitten.
Den observerer Solens magnetfelter med fire forskellige linser
som dækker ti forskellige bølgelængder.
På Space Weather Prediction Center holder man fortsat øje med Solen.
Men det er måske ikke nok.
Problemet er, at vi er nye i rumalderen. Vi har kun haft satellitter i 50 år.
En solcyklus er 11 år.
Vi har kun været gennem fem solcyklusser.
Så vi har meget lidt erfaring med monsterstorme fra rummet.
Solen er en termonuklear smelteovn, 1,4 million kilometer i diameter.
Jorden er en lillebitte klippeknold med et tyndt lag af biologisk materiale.
Hidtil har vi undgået kuglerne.
Men en dag vil en af kuglerne ramme Jorden.
I duellen mellem den almægtige Sol og Jorden, plejer Jorden at vinde.
Den er udelukkende blevet reddet af magnetskjoldets kraft.
Hvor længe endnu?
Birgitte Jannerup